Добър ден. Палец?
Не разбрах?
Дай палец.
Мерси.
Да не би да си похарчила $12 000 по разни курорти?
И защо не? Макар че ти знаеш много добре за какво съм ги похарчила.
Сидни, нима си намислила да... - ...офейкам?
Добре, добре... Преди 2 седмици ти напусна телефонната компания,
резервира 2 билета - единият за Хаваите, а вторият - за Нова Зеландия,
билет за влака до Чикаго, а освен това фамилията ти е в списъка с пътниците за
чартърния полет до Масатлан. - Цял живот съм си мечтала да видя свят.
Ти и без друго пътешестваш с помощта на компютъра.
Така е. Но реших да си взема отпуска. За продухване на мозъка.
От виртуалната реалност? - Да. Да се попека на слънце, да почета книжка.
А какво правим, ако внезапно ми... ни... потрябваш?
Ще измислиш нещо. Както винаги.
Добре дошла у дома, Сидни Блум.
Ехо...
Вход към лабиринта
Кой сте вие?! - Ник-Никълъс, съсед съм Ви.
Смятате да живеете тук? - Възможно е. Това е домът ми.
Сама?
Виж я ти колко е смела...
Какво имате предвид?
Рамингс не издържаха и година. - Кои?
Стегнаха си багажа. То такова чудо издържа ли се?
Горкото момиченце. - Какво е станало?
Не сте в течение? - Не... не.
В тази къща... - Да?
...живеят призраци.
ЛОРИ СИНГЪР
МАЙКЪЛ ИЙСТЪН
АНТЪНИ ХЕД В РОЛЯТА НА САМПСЪН
VR.5
ИЗПРАТИ МИ АНГЕЛ
Очаквах нещо от този сорт.
Онзи човек каза, че в къщата има призраци.
Нищо чудно. Къщата крие много тайни. Семейството ти. Професорът. Саманта.
Мен ако питаш, отлична почва за привидения.
Сещаш ли се за Едуард, един мой приятел. В къщата на негов братовчед имаше
наистина странно произшествие.
Искаш ли?...Добре.
Свързано е със Саманта, нали, Сид? - Да, в къщата всичко напомня за миналото.
Може би там обитава духът й? Като полтъргайст. Разказвал съм ти.
Аз лично пострадах от една репродукция на Тулуз-Лотрек. Бодване в кръста.
Онзи призрак май не харесваше изкуството на XIX век.
Внимавай с тази жица.
Какво се случи?
С онази къща ли? Презабавна история.
Веднъж Едуард минавал през една от стаите и се натъкнал на призрака на
стария слуга, който седял в ъгъла.
Оказало се, че дядото просто не е на себе си от яд - смятал, че новите собственици
са забатачили поддръжката.
Онези се стреснали, подредили и сега в къщата всичко е спокойно.
Да... в старата ми къща е ставало какво ли не.
Да. Ако стените можеха да говорят.
А онова там едва ли е било свързано с призрака на стария слуга, не мислиш ли?
Свръхестествено.
Буквата "Е" е парола за нашите, буквата "N" e: "на никого да не казвате",
буквата "Т" - трикратно почукване по вратата, а буквата "E" - за отключено да се смята.
Сидни, виж! Той е толкова мъничък, дори не се е оформил още.
Какво ще правим с него?
Сид, това е моя територия! - Не, моя е!
Отдавна трябваше да сте се разбрали кое чия територия е.
Ние всичко си разделихме. - Всичко.
Кой си ти?
Здравей. Тук ли живееш? - Мама е зад къщата. Вие от църквата ли сте?
Не.
Казвам се Сидни.
Страхотно колело. А ти как се казваш? - Ребека.
Ребека! - Добър ден.
Стори ми се, че се звъни на вратата. Имате ли нужда от нещо?
Казвам се Сидни... - Влез в къщи, скъпа, нали обеща
на баща си да си напишеш домашното преди вечеря.
Бих искала да разбера нещо за къщата, която е на "Уолнът Хил".
Върви, мъничката ми, върви... - Имам няколко въпроса...
Какво има да се говори за тази къща, като скоро ще я събарят?
Мамо, ти обеща! - Тази къща е прокълната, никой не би
трябвало да живее в нея. - Мамо, искам да й кажа нещо!
Престани!
Видяхте ли какво направихте!
Позволи ми да кажа! - Ако можехме, щяхме да изгорим
тази дяволска къща!
Замъкът се охранява, миледи! Аз съм на стража!
Дънкан, кога ще престанеш? - Лейди Саманта, опитайте се да разберете:
когато тази сутрин провъзгласих Деня на Средновековието,
това не бяха празни приказки! - Писна ми от теб.
А на мен ми е интересно. - Защото на Вас, лейди Сидни, не Ви е
чужд духът на приключенията.
Ребека... Ребека.
Какво ти се е случило в тази къща? "КЪЩАТА НА СВЕЩЕНИК ЕДВА НЕ ИЗГАРЯ".
Ти си много, много лоша.
Ребека, здравей. - Това е моята кукла.
Добре, че си я намерила. - Беше на тавана.
Помислих си, че там й е скучно сама. - Всичките й приятели са на небето.
Татко каза, че те са лоши и отнесе всички, а аз я скрих.
Правилно си постъпила. Аз също криех играчките си на тавана, когато бях малка.
Казват, че тук е имало пожар? Сигурно е било страшно.
Татко не ми разрешава да говоря за това. Той казва, че е имало демон, дявол.
Значи огънят е запален от демон. Татко ти ли го каза?
Къщата. - Какво - къщата?
Не трябва да говоря за това. - Искаш ли си куклата? Можеш да я вземеш.
Татко... - Добре, аз ще я наглеждам, ако не възразяваш.
Добре, може да остане. Направих така, че тя да не вижда нищо повече.
Здравей. - Здравей. Чакай малко...
Нали замина на почивка? - Тук има нещо неясно.
Ти си побъркана на тема виртуална реалност. - Говорих с едно момиченце, чието семейство
е живяло под наем в нашата къща. Тя е твърде уплашена, за да говори.
Чувал съм за такива случаи. Възможно е... - Не. Тя е толкова уплашена, че дори
е избола очите на куклата си, за да не може да вижда нищо.
Значи се опитваш да намериш отговор във виртуалната реалност?
Да, искам да знам какво е станало в къщата.
Щях да си приготвя стария...
Почакай, Ребека... идвам.
Ало.
Мамо, помощ! Помощ!
Мамичко! Татенце! Помогнете ми!
Помогни й!
Спаси я! - Мамо! Татко!
Мамо! Татко! Няма ли кой да ме спаси?
Саманта!
Сидни, събуди се! По-бързо!
Мамо! Майчице! Елате! Спасете ме!
Всичко е наред. Не се страхувай. Ще ти помогна.
Ангел.
Буквата "Е", за отключено да се смята. "R" е накрая прието...
за да отместиш резето.
Коя ли е тя?
В съзнанието на детето всеки, който го е спасил, ще се превърне в ангел.
А баща й казва, че е бил демон. - В това има логика: понякога е въпрос
на ракурс. От едната страна е светло, а от другата - тъмно.
Само когато се съберат, ще се получи обемен правдоподобен образ.
Всеки път, когато влизам във виртуалната реалност, ми се струва, че...
всичко е самата истина. - Според мен, ти отместваш някакви
слоеве от твоето подсъзнание.
Какво да правя... Ако се върна в къщи, може би ще разбера.
Може би гледаш от прекалено близко разстояние и образът не е на фокус?
Не, там има нещо. Не знам какво е, но има нещо.
Струва ми се, че нейният спасител е липсващото звено.
Ребека...
Искаш ли да си поговорим? - Всички искат да говорят с мен,
а никой не иска да слуша.
Аз ще те изслушам. - Няма да ми повярвате.
Ще ти повярвам. За ангела ли?
Тя те е изнесла от огъня, нали? - Татко каза, че съм била лошо дете.
Защо? Защото си видяла ангел ли? - Татко каза, че не е бил никакъв ангел.
А кой е бил? Какво каза той? - Ребека!
Тук съм, татко!
Здравейте. Казвам се Сидни.
Сидни Блум.
Исках да поговоря с Ребека за къщата... където сте живяли.
Говорих с жена Ви... - Каза ли на леличката, че не искаш
да говориш за това?
Да. - И че ще се молиш за нея?
Да. - Добре. А сега ме извинете, мис... Блум.
Съжалявам, татко. Аз не трябва да разговарям с непознати.
Ехо?
Ехо?...
Кой е тук?
Здравейте.
На тавана имате гълъби.
Аз... аз... Дънкан? - Здрасти, Сид.
Какво става тук? - Не ви запознах. Това е мисис Уолш.
Тя е професионален медиум.
Иска да ти помогне. - Трябва ми помощ, така ли?
Тя е ясновидка. - Дънкан!
Тук сякаш има нещо.
Чакай малко. - Зад Вас съм, мисис Уолш.
Не. Извинете ме, но не усещам нищо. - Може би сега не чувствате нищо,
но по принцип да има нещо? - Не, тук няма нищо.
Светло е. И никакви духове.
Благодаря Ви и извинете за безпокойството.
Тук има само спомени. има ги във всички стари къщи,
а тази не е изключение. Отеква смях. Има сълзи. Семейство.
Носехте ли палто на идване? - Не-е, тук има нещо друго.
Сидни, някой или нещо Ви наблюдава.
Едва ли.
Благодаря Ви за идването.
Нямам нужда от благодарности. За мен не е проблем. Тайнствен замък...
Внимавайте, Сидни. Буквата "Т"... трикратно почукване по вратата.
"Т" - почукване по вратата.
Буквата "N" e: "на никого да не казвате".
Това пък какво е?
"N": "на никого да не казвате". Всеки път, когато се прибирам у дома, чувам
тези думи. Но откъде ли ги знае тя? - И аз ги помня.
Често ги повтаряхме, когато бяхме малки. - Нещо ми подсказва, че това не е просто
набор от думи, който сме си бърборили преди лягане.
Може би ще открием отговор във виртуалната реалност?
Нещо ме човърка. Или сме на прав път, или аз съм се вдетинил.
Успокой се.
Давай, Сид.
Сид? Сид!
Ама че си бъзльо! Уплаши се от една шапка. СложИ я!
Като си толкова смела, сложи си я ти.
Сидни никога няма да си я сложи първа. Хайде, Сид, слагай я.
Не трябваше да идваме тук. - Какво става тук?
Искахме просто да погледаме... - Защо сте дошли? Това не е стая за игри.
Татко ни разреши. Ние му помагаме. - Качвайте се!
Но, мамо! - Веднага!
Да тръгваме.
Хайде, Дънкан. Сложи си нещото.
Сид!
Добре ли си, Дънкан?
Ядва се. Къде бяхме?
В къщата. Това е някъде в къщата.
Ето къде бил гълъбарникът.
Намерих го, Дънкан. Дай ръка.
Няма нищо. - Дръж се.
Искаш ли да си спомняме заедно? Помниш ли това?
Да, "Сам и Сид". Помня. - Не това, Дънкан. Ето това.
ENTER. Входът. - Да, буквата "Е".
"Е" е акроним? - "Буквата "Е" е парола за нашите".
Буквата "N" e: "на никого да не казвате".
Буквата "Т" - трикратно почукване по вратата.
"Т" - почукване по вратата. - "E" - за отключено да се смята.
"R" е накрая прието, за да отместиш резето.
Остави ме на мира!
Килерът. - Какво?
Килерът.
Да вървим. - Да. Да, Сид. Слаба светлина.
Ето къде е.
"Т" - трикратно почукване по вратата.
"E" - за отключено да се смята.
Завъртаме ключа.
"R". Сега - резето.
Това е тя. Стаята на татко.
Стаята на татко. Участвах в опитите му с виртуалната реалност.
Това е най-странното ми дежа вю.
Сякаш някога съм бил тук.
Не. Не, по-скоро е като от някой сън.
Сидни, с теб сме идвали тук и преди.
Били сме тук. - Знам.
Но не само във виртуалната реалност.
Ето с какво се е занимавал.
Набор от думи, а?
Били сме деца.
Да се махаме оттук, Дънк. Дънк! - Хайде да се върнем в миналото.
Това е опасно. Да вървим, Дънк. - Добре.
Моля те.
Чакай. Май беше оттук. - Какъв странен звънец.
Не си спомням за никаква втора линия.
Съвременник на Драйфус: това е микрофон.
Телефонът работи. Да опитаме нещо.
Централният офис. - Здравейте, бихте ли ми казали кой е
номерът на тази линия?
Един момент. Изчакайте.
Благодаря. Линията не отговаря. Фалшив канал.
Фалшив канал? - Това значи, че линията не съществува.
Няма я. Някой е измъкнал втората жица от подземния кабел.
Милион въпроси и никой не ти отговаря.
Хайде. Да изчезваме.
Има кой да ни отговори.
Какъв приятен цвят. Наистина е красиво. Хайде, сега се обърнете. Така. Обърнете се.
Ало.
Да, разбира се, ей сега.
Давам Ви я.
"E" - за отключено да се смята. "R" - за да отместиш резето.
"Завърташ ключа и ме намираш". Колко забавно. Но да побързаме.
Иначе обядът ще закъснее.
Мамо, помниш ли, ти ми обеща да ми разкажеш за онази стая.
За коя стая?
За тайната стая. - Поредната ти фантазия.
Не мога да се състезавам с теб.
Виж.
Мислех, че това е обикновена стена. Скоро ли ще обядваме?
Не се преструвай. Ти си единственият жив човек, който си спомня.
Какво правеше баща ми в онази стая?
Днес има от любимия ти десерт - сладък пирог.
Мамо. Мамо. - Саманта! Обядът почти е готов.
Мамо, там има някой!
Мамо, как попадна тук? Престани с шегите.
Мамо.
Сид.
Слава Богу. Още две секунди и щях да се паникьосам.
Кажи нещо. Дай ми знак.
Е, слава Богу... - Тя носеше това.
Какво каза?
Тя лежеше на пода и носеше ето това. Може би е загубила съзнание във ВР?
Загубила съзнание. Проникнала на нечия територия...
Защо е загубила съзнание? Знаела е нещо.
Защо не пожела да ми каже?
Стъклото. Счупих стъклото с бейзболна топка.
Помниш ли, мамо? Ние сме у дома.
Помниш ли?
Вкъщи сме.
Хайде.
Искам да ти покажа нещо. Помниш ли, мамо?
Ти понякога слизаше тук. Какво правеше татко?
Виж. Ето го креслото.
Помниш ли? Седни.
Помниш ли, мамо? Ти често идваше тук.
Ребека. Какво ти е? Удари ли се? Падна ли? Боли ли те?
Влизала ли си в тази стая?
Коя е тя? - Мама.
А защо мълчи?
Тя... спи. Това е нещо като сън.
Сън. - Баща ми иска да накаже ангела.
Иска да направи нещо лошо. - Какво нещо?
Не знам. Вярвате ли ми? - Разбира се, че ти вярвам.
Трябва да намерим ангела и да го предупредим.
Можеш ли да ми покажеш къде видя ангела?
Почакай. Почакай ме тук.
Ребека!
- Какво е станало?
Нещо гори. Ще те изведа оттук.
Сидни! - Оливър!
Сидни, долу ли си? - Да, долу сме.
Това е майка. Сега ще се върна долу.
Внимавай там горе! Внимавай, като слизаш.
Как си? Добре ли си?
Добре. Чакай ме ето там. Сега се връщам. Става ли?
Как си, малката?
Всичко е наред, ще се погрижим за нея. - Бека!
Ребека! Господи! Слава Богу, жива си.
Какво се е случило? Ребека, какво правиш тук?
Патрик! Слава Богу!
Ти! Какво е това?!
Какво си направил! - Какво, Фиона?
Как си могъл! - Фиона. Фиона!
Тази къща трябваше да изгори!
Там беше дяволът! Това беше единственият начин да победим дявола!
Ти можеше да погубиш моето дете. Нашето дете!
Не знаех, че тя е там. Повярвай ми, не знаех!
Не знаех! Фиона.
Не знаех, че тя е там.
Това място е прокълнато!
Как си? - Нормално.
Успокой се. - Да се прибираме у дома.
Как си? - Идеално.
Какво правеше тук? Пак ли ме шпионираше?
Бих използвал думата "пазил", а не "шпионирал".
Да бе?
Благодаря.
Каквото и да направят, няма да реагирам.
Ако решат да подпалят къщата или да унищожат апаратурата...
да става каквото ще.
Не съм им казвал. Никой не знае за тази стая.
Никой. От Комитета. - Защо?
Защото първо трябва да си изясниш всичко за себе си.
Сама.
Струва ми се, че вече нямам желание да се вра в дебрите на този лабиринт.
Може. Но това си е лично твоя работа. Ти си единствената, която има ключа
към разгадаването на тайната.
Наистина ли искаш окончателно да погребеш семейството си?
Не.
Имах някакво предчувствие. Тя трябваше да държи тази къща под око.
Тогава всичко това нямаше да се случи.
Гълъбите се държаха някак странно...
Саманта!